Vores historie begynder i 1805-
-da kejser Napoleon afbrød den planlagte invasion af England-
-og vendte hæren mod Østeuropa, mod Donau.
De bevægede sig med en fart, som ifølge ekspertisen var umulig.
Selvom vi i Moskva ikke anede, hvad der ventede.
Hos familien Rostóv forbereder man at fejre både grevindens-
-og datteren Natasjas navnedag.
Som sædvanlig skyr man ingen udgifter i dette hus.
-Stop, jeg kan ikke få vejret. -Men De får en flot figur.
-Kan man ikke danse, er det spildt. -Du danser for meget omkring.
-Prøv at stå stille. -Det føles, som om jeg går midt over.
-Og jeg nægter at have sko på. -Du kan ikke gå barfodet.
-Hvor skal du hen? -Jeg skal danse med min bror!
Jeg skal mærke, hvordan kjolen føles. - Nikolaj!
Hvor er du, Nikolaj?!
Nikolaj?
-Sonja? -Sig intet til mor. Jeg beder dig.
Natasja... Natasja!
Nikolaj?
-Har du set Natasja? -Natasja?
Jeg har lige set hende med Sonja, og hun var barfodet.
Hjælp mig med at lede.
Hvordan var det, Sonja?
-Som om jeg lever for første gang. -Det må være skønt.
-Og forfærdeligt. -Hvad mener du?
Din familie tog sig af mig. Hvad mon din mor ville synes.
Tag det roligt. Det er vores lille hemmelighed.
En dag kan du måske gøre gengæld, når jeg falder for min kommende mand.
Han kommer måske i aften, tager mig i sine arme-
-og får mig væk herfra for altid.
Min kære Marja Dimitrijevna! Velkommen!
-Vi har alle ventet på Dem. -Tante Marja!
Lad mig se på dig.
Du går stadig barfodet, ser jeg.
Godt, det ville jeg også gøre, hvis jeg kunne.
Kom, unge mand. Har du ingen manerer?
-Kom og sig tillykke til Natasja. -Pierre!
-Hvor dejligt! Er du ikke i Paris? -Det var jeg.
Jeg vil ikke gå glip af det. Tillykke, Natasja. Jeg har en gave.
-Det er et partitur. Du spiller vel? -Værre end nogensinde.
Jeg har ikke set dig i flere år. Du må fortælle alt om Paris.
Alt! Vi har ingen hemmeligheder for hinanden.
-Godt, at han er tilbage. -Jeg forlangte, at han kom hjem.
Du har vel hørt, at hans far, greve Bezúkhov, er meget syg?
-Nå, doktor? -Det ser slemt ud, fyrst Kurägin.
-Kom, jeg kan ikke se ham sådan. -Det er i orden, min kære.
Det er intet rart syn, men ingen må ødelægge vores grande finale.
-Er vi ikke hans eneste arvinger?. -lkke netop.
Greven har flere børn, alle uden for ægteskab-
-men et af dem står ham særlig nær.
Han har endda betalt hans studier i udlandet.
Det kræver kun et brev til tsaren, så er sønnen hans retmæssige arving.
Vi må sørge for, at det ikke sker.
For guds skyld, Natasja! Vores gæster kommer snart.
Jeg kommer, maman.
Lov at danse mindst en dans med mig.
Du ved, jeg ikke kan danse. En bjørn danser bedre end jeg.
For at være ærlig kender vi knap nok Rostóvs.
-Vi kan måske kigge ind og så... -...køre hjem.
En fest om dagen er nok for en kvinde i din tilstand.
Er det så anstrengende at tage til fest, Andrej?
Det er ingen anstrengelse. Det er den rene tortur.
De beærer mig med Deres tilstedeværelse, fyrst Bolkónskij.
Det er en fornøjelse at se Dem. Jeg har ikke set Deres familie længe.
Jeg tænker ofte på Deres far. Hils ham, når De ser ham næste gang.
Det skal jeg gøre, grev Rostóv.
-Må jeg, grevinde Rostóva? -Ja.
Se, hvem der er her. Den rænkesmed til Kurägin.
Han har passet på Bezúkhovs penge så længe, at han tror, de er hans.
-Du kan nok holde ham i skak. -Vær sikker på det!
Jeg kan godt lide Pierre og vil sikre hans fremtid.
-Det er forbløffende. -Han er et udmærket parti.
Godaften.
Pierre.
Andrej!
-Hvad laver du her? -Du ved, hvordan det er.
Selv gamle ulve som jeg kommer ud af og til. Uventet at møde dig her.
Min hustru måtte have adspredelse.
Jeg vil naturligvis gerne udsætte mig for byens skarpe tunger.
-Har Deres bror taget hvervning? -Nej.
Hende kommer du ingen vegne med. Det er Vasilij Kurägins datter.
Den slags kvinder er ligeglade med en som mig.
Hun aner ikke, hvad hun går glip af.
Kender du Rostóvs datter? Min hustru ville gratulere hende.
Natasja? Jeg tror, hun danser lige nu.
Grev Bezúkhov udtrykte tydeligt, at han ville tale med sin søn.
-l morgen sørger jeg for, de mødes. -l morgen?
-Mener De, at hans søn er tilbage? -Selvfølgelig.
Der er han.
Og fyrst Kuragin... Grev Bezúkhov er en nær ven af mig.
Jeg vil sikre, at hans sidste ønske bliver opfyldt.
Selvfølgelig. Ærgerligt, hvis man ikke kan få at vide, hvad det er.
Jeg kan berolige Dem med, at der vist er skrevet et nyt testamente.
Deres søn er vist blevet dekoreret?
Med de sko havde jeg gjort det samme.
Jeg vidste ikke, De var der.
Undskyld. Jeg ville ikke skræmme Dem.
Nej, nej, jeg kom for at lede efter mine nodehæfter.
Vil De spille for os i aften?
-Ja, det ønsker min far. -De vil sikkert glæde ham.
-Jeg håber, De morer Dem. -Det gør jeg.
Selvfølgelig... Ja.
Ja.
Hvis De vil have mig undskyldt... Jeg...
Jeg må gå.
-Undskyld. -Hvad med Deres noder?
Hvor dumt af mig.
Der er de.
Tak.
Deres Excellence. En garderofficer vil tale med Dem.
-Hun er blevet meget bedre. -Ja.
Undskyld mig.
-Der er netop kommet et bud til Dem. -Tak.
Natasja...
Mine damer og herrer! Jeg vil bede om Deres opmærksomhed.
Fyrst Andrej Bolkónskij, vil De gøre mig æren at fortælle nyhederne?
Jeg har lige modtaget en meddelelse.
TsarAleksander har tilkendegivet-
-at Rusland går med i krigen mod Napoleon, på Østrigs side!
Hurra!
Hvorfor drager mænd i krig? Hvorfor kan de ikke leve uden det?
Det forstår jeg ikke.
Skal vi ikke gå?
Har du set Nikolaj?
Nu kan intet hindre ham i at rejse. Du aner ikke, hvordan det føles.
Jo.
Det var noget, der skete i aften.
-l aften? Hvad skete der? -Jeg mødte min drømmemand.
Jeg så ind i hans øjne og vidste, at jeg en dag kunne forelske mig i ham.
-Du mener vel ikke...? -Jeg ved godt, at han er gift.
-Min hustru har det ikke godt. -Gid jeg var i hans hustrus sted.
Hvorfor vil du i krig?
Hvis alle krige var på grund af overbevisning, fandtes krig ikke.
Ville det være så slemt?
Nej.
Men desværre er det ikke sådan, verden fungerer.
Desuden har jeg bestemt mig for at drage i krig-
-fordi det liv, jeg lever her, med societyliv, saloner-
-og fester ikke er noget liv for mig.
-Lise? -Jeg forstår virkelig ikke...
Jeg vil ikke skændes.
Men din opførsel mod mig er ændret så meget. Hvad har jeg gjort?
-Jeg skal måske gå? -Nej.
Fyrstinde Bolkónskaja berøver mig ikke fornøjelsen af dit selskab.
Sådan var du ikke tidligere.
-Du behandler mig som et barn. -Nu er det nok.
Lægen siger, du skal gå tidligt i seng.
Godnat, Lise.
Gift dig aldrig, min ven.
l det mindste ikke før du har virkeliggjort dit potentiale.
Du kan prise dig lykkelig over, at du stadig har din frihed.
Hvad skal friheden til for, hvis man ikke ved, hvad man skal gøre med den?
Jeg er bare grev Bezúkhovs uægte søn-
-og mangler ambitioner og fremtidsudsigter.
Finder du det ved at omgås drankere? Jeg har hørt, hvad der sker.
Hvorfor skal jeg ikke drikke mig fuld med de eneste, som kan lide mig?
Fordi de er udskud. Og du er et af de få ordentlige mennesker, jeg kender.
Hold op med at se dem, før de bliver dit fordærv.
Du har ret, Andrej. Jeg går direkte hjem i aften.
Pokkers også!
Hvor i alverden har han lagt det?
Hvis jeg var Dem, ville jeg se efter i grevens dokumentholder.
Og hvor er den dokumentholder så?
Eller skal jeg banke det ud af dig?!
Den kunne være under grevens pude.
Pierre! - Tilkald min søn!
Pierre! Kom op og gør os selskab!
Kom ind, Pierre! - Manden, vi har ventet på.
-Anatol... -Det er Stevens, britisk officer.
Han påstår, vi russere ikke kan tåle spiritus lige så godt som briterne.
Dolochov har selvfølgelig bestemt sig for at modbevise ham.
Flasken.
Se på denne flaske!
For 1 00 rubler tømmer jeg den i én slurk, stående i vindueskarmen.
-Lad være, du slår dig ihjel. -Det er hans liv.
Skål for tsaren!
Tom!
Glimrende! Et godt væddemål.
Nu er det min tur. Hvem vil vædde med mig?
Er du vanvittig? Kom ned derfra!
-Jeg kan også gøre det! -Selvfølgelig.
-Men nu er det skuespillerinderne. -Jeg kan godt lide skuespillerinder.
Til skuespillerinderne!
Nu kommer vi!
-Pierre Bezúkhov... -Hvad laver De her?
Din fars helbred er forværret. Han vil gerne se dig.
Og du burde virkelig skamme dig.
lnd i vognen med dig.
Skynd dig, Pierre!
Jeg håber ikke, vi kommer for sent.
Sikke du ser ud! Og så lige i aften.
Hold det i hånden. Tab det ikke. Og gør korsets tegn, når du ser ham.
Se! Det er hans søn.
-Der er han. -Det er hans søn!
-Er det sandt? -Ja, han kom hjem fra Paris til det.
Grev Bezúkhov.
Her er Deres søn.
Pierre...
...min søn.
Kys hans hånd.
Gør det så!
Far...
Tak.
Tak, fordi jeg måtte se dig. Jeg har længe villet se dig.
Hvad er der?. Hvad er det, De vil sige mig?
Et brev til tsaren.
Han har gjort dig til sin legitime søn.
Har du gjort mig til din søn?
Din rigtige søn?
Min...søn.
Nej... Nej!
Det gør mig ondt, grev Bezúkhov.
Hvabehar?
Din far er død, min stakkels dreng. Nu er du grev Bezúkhov.
Jeg vil tjene Dem som ven og rådgiver så trofast, som jeg tjente ham.
Sørg for, den bliver siddende.
-Hvor er drengen? -Han viser Petja uniformen.
Og hvor er Natasja?
lkke sådan. Hold benene samlede.
Meget stiligt, lige som en rigtig soldat. - Giggen er her.
-Allerede? Så må jeg af sted. -Først er der en, du skal tale med.
-Kom, Petja. -Men jeg vil være hos Nikolaj.
Kom med mig.
-Hvad laver de derinde? -Det er vores hemmelighed.
Du må ikke fortælle nogen om det.
Jeg dør, hvis der sker dig noget.
Jeg glemmer dig ikke. Det lover jeg.
Nikolaj, hvor er du?!
Jeg må gå.
Nikolaj!
Pierre!
Godt, jeg nåede det. Jeg ville sige farvel til ham.
-Her er vi. -Selv grev Bezúkhov er her.
Det er ikke grev Bezúkhov. Det er vores egen Pierre.
-Tak. Det er den, jeg vil være. -Jeg kondolerer med din fars død.
Jeg nåede at tale med ham. Jeg kan prise mig lykkelig.
Nikolaj!
Tak, fordi De kom. - Tak for alt.
-Lov mig ikke at være dumdristig. -Selvfølgelig.
-Soldat er det eneste, jeg vil være. -Kom nu.
Bliver du længere, lader din mor dig ikke rejse.
Længe leve Rusland! Længe leve tsarAlexander!
Det føles, som om det var i går, jeg bar ham i min favn.
Du skal ikke være ked af det, Sonja. Han skal nok komme tilbage.
Det er et slot.
-Men hvorfor tager ingen imod os? -Min far har travlt.
-Og din søster Marja? -Hun har nok også travlt.
-Andrej... -Hvad er der?
-Kan din far ikke lide mig? -Han kan lide os alle på sin måde.
l er her alle. Velkommen!
Far...
Du er blevet fed, ser jeg. Det er ikke godt.
Spadsereture. Ja, spadsereture.
Du skal tage lange spadsereture. Livet på landet er godt for dig.
-Hvad med helbredet, far? -De dumme og depraverede bliver syge.
Jeg holder mig beskæftiget hele dagen og derfor har jeg det fint, tak.
-Gudskelov. -Gud havde intet med det at gøre.
Nå, kriger, er du klar til at besejre Bonaparte?
Sørg for at dræbe ham! Er han i live, bliver vi hans undersåtter.
General Kutuzov leder vores tropper. Vi skal slutte os til østrigerne.
Godt, godt. Sådan skal det være.
Det glæder mig, du har bestemt at tage af sted. Pligten frem for alt.
Undskyld mig.
-Jeg har det ikke godt. -Hvis far tillader, går jeg med.
-Hun er træt efter den lange rejse. -Godt, så gå bare.
De også, mademoiselle Bourienne. Hvorfor bliver De siddende?
Kom nu, gå med dem. Lad mig være alene med min søn.
-Noget skidt. -Hvad?
Det forstår du vel godt? Din hustru.
-Nu forstår jeg ikke noget. -De er alle ens.
Er man en gang indfanget, bliver man aldrig fri igen.
Pas på hende. Det var derfor, jeg tog hende med.
Lægerne siger, det bliver en svær fødsel.
Tilkald fødselslægen fra Moskva.
Naturligvis.
Men der er ingen hjælp at hente, hvis det ikke er naturens mening.
Hvornår skal du rejse?
-l morgen. -Godt.
Husk, Andrej: Hvis du bliver slået ihjel-
-bliver jeg meget ked af det.
Men hvis jeg får at vide, at du ikke har opført dig ærefuldt-
-ville skammen være ubærlig.
Var det virkelig nødvendigt at sige det?
Andrej.
Jeg har noget til dig.
Lov mig altid at bære det om halsen.
Jeg ved, du ikke tror på den slags, men gør det for min skyld.
-Se efter Lise for mig. -Din hustru er en skat.
Hun kan være lidt forkælet.
Hun vil jo ikke bo på landet. Men du kan godt leve her.
Andrej, der er ingen tvivl om, at du udmærker dig i alt, du gør.
Men du kan være for hurtig til at dømme. Vi har alle vore svagheder.
Og du er for godhjertet. Vores far har altid været hård.
Men den seneste tid har han været utrolig hård mod dig.
Tænk også på dig selv. Prøv at være lykkelig.
Hvis du bare var lige så lykkelig som jeg.
Du har ret.
Jeg er ikke lykkelig.
Det er Lise heller ikke. Og det værste er...
...at jeg ikke ved hvorfor.
Andrej!
-Lad være med at rejse i dag. -Jeg har mine ordrer. Det skal jeg.
Du må ikke forlade mig!
Lov, at du kommer tilbage. Lov, at alt bliver som før.
Lov, at du kommer til at elske mig igen.
Farvel, Lise.
-Hvorfor?.! -Han kommer tilbage.
Kom med ind.
''Prinsesse de Clèves levede resten af livet''-
-''uden at vise kærligheden, hun følte for hertugen af Nemours.''
''Hun trak sig tilbage fra offentligheden''-
-''og lod aldrig høre fra sig igen.''
Hvor trist. Tænk at tilbringe resten af livet som fange af sine minder.
Det var en umulig romance.
Nej, det var det ikke. Det er aldrig umuligt.
Det kommer an på, hvor meget de involverede tror på kærligheden.
Men du ved også, at du og fyrst Andrej ikke har nogen fremtid.
Selvfølgelig.
Men af og til drømmer jeg om ham om natten.
Og når jeg gør det, vil jeg aldrig vågne igen.
-Du kan ikke elske ham. -Det ved jeg godt.
Det burde jeg ikke.
Men hvordan kan jeg lade være?
Et øjeblik.
Nej, det er ikke beløbet, De betalte.
Et til.
Jeg har aldrig underskrevet så meget.
Jeg forsøger at lindre byrden for Dem.
Men De er en af de største godsejere i Rusland nu.
-Det er en ansvarsfuld position. -Ja.
Men jeg vil også lave andet. Forbedre livet for mine ansatte.
Bygge skoler, kirker, sygehuse og den slags.
Sikke revolutionære tanker, min kære Pierre.
-Må jeg godt kalde dig Pierre? -Anatol!
-Må jeg også kalde dig Pierre? -Naturligvis.
-Sig ''Hélène''. -Du er heldig.
Hun ser ikke engang på mine andre venner.
Når jeg tænker på de ''andre venner'', undrer det mig ikke, Anatole.
-Kan du lide roser? -Ja. Roser er vidunderlige.
Du har en af Moskvas smukkeste rosenhaver.
Jeg har medlidenhed med dig. Du har så mange pligter.
-Du når aldrig at more dig. -Det har du ret i.
Som arving til en formue burde man kunne slappe af, men det går ikke.
Du har måske brug for et sted at hvile dit hoved?
Et sted, hvor du føler dig hjemme
De er så smukke!
Sikken dejlig duft!
Kom du til skade? Lad mig hjælpe dig.
Nej, det er bare en skramme.
Det er ingenting...
...sammenlignet med kærlighedens kval.
Alt er forandret. Det er, som om jeg er i en ukendt verden.
l denne verden er mine tanker uinteressante for alle-
-og en meget smuk kvinde viser interesse for mig.
Hende havde jeg aldrig turdet attrå før.
Jeg er tiltrukket af hende-
-men evner ikke at gøre noget ved det.
Og jeg ved ikke hvorfor.
Hvis du var her, kunne jeg tale med dig.
Billige støvler. Se på dem!
De er allerede næsten slidt op.
Der skal være fornødenheder her, general Kutuzov.
Tror De på det, kan De tro på alt, min kære fyrst Bolkónskij.
Det vigtigste er, at mændene får lidt hvile, inden de skal i kamp.
Vend teltet den anden vej. Der er sydlig vind.
Denisov, spild ikke tid på den slags nonsens og kom og spil kort.
Jeg har ikke råd, Dolochov. Jeg taber altid.
En ringe pris at betale for mit selskab. Hvem er denne gentleman?
Nikolaj Rostóv, en af mine mest lovende løjtnanter.
-Har De været i kamp? -Jeg har ikke haft chancen endnu.
Den bedste forberedelse er at spille kort med Dolochov.
Er De af det rette stof?
-Hvem mon staklen er. -Aner det ikke.
En forvildet østriger, sikkert. Kom.
-Kan jeg være til tjeneste? -Jeg vil gerne møde general Kutúzov.
General Kutúzov sidder i møde.
Gode gud!
De ser foran Dem den ulykkelige Mack, Østrigs hærs øverstkommanderende.
Mack... Burde De ikke være i Ulm med Deres hær?
Min hær findes ikke længere. Vi blev omringet og tilintetgjort.
Napoleon er her allerede.
Kom ind.
Nogle timers hvile kan de få, og så skal vi være klar til at drage bort.
-Skal vi trække os tilbage, general? -Naturligvis.
Tror De, jeg vil blive en ny Mack?
Mine herrer!
-Hvem har befalingen her? -Kaptajn Denisov, til tjeneste.
Vi bryder op ved daggry. De skal ødelægge alle broer efter os.
-Javel! -Hvad?!
-Ti stille! -Det er skammeligt ikke at slås!
De hedder Rostóv, ikke?
Jo.
De kan være glad for, at jeg kender Deres far.
Jeg skal lade, som om jeg ikke hørte det.
Hvad tænkte du på?! At modsige generalens adjudant!
Stabsofficerer er alle ens.
-Hvorfor lader de os ikke kæmpe?! -Hørte du ikke, hvad han sagde?
Vi er i bagtroppen. Det er os, franskmændene skyder på.
Der er franskmændene!
Det er deres artilleri. Snart!
Nu skal vi gøre vores pligt!
Fart på!
Læg an!
Fyr!
Forlad mig ikke! Jeg beder jer!
-Nej! -Jeg har dig.
Et brev til grev Rostóv.
Napoleon går ind i Wien. Vore tropper trækker sig tilbage.
-Betyder det, at krigen er slut? -Nej, desværre ikke.
Før eller senere bliver der et slag.
Tsaren selv har sluttet sig til hæren.
-Hvad er der, min kære? -Undskyld.
Det er bare det, at i morgen er det Nikolajs fødselsdag.
Tag det roligt. Jeg kan mærke, at han er i god behold.
-Et brev! -Fra Nikolajs regiment.
Greven.
-Det er ikke hans håndskrift. -Hvad venter du på? Læs det!
Læs du det, Pierre. Jeg kan ikke.
''Kære maman og papa .''
''Undskyld, jeg ikke har skrevet, men min højre hånd har været ubrugelig.''
''Jeg blev såret i kamp, men nu er jeg på hospitalet og har det godt.''
''Armen gør næsten ikke ondt, og jeg bliver nok snart udskrevet.''
''Jeg er blevet forfremmet. Jeg er nu officer.''
''Jeg vil tilbage til regimentet hurtigst muligt.''
-Såret... -Og forfremmet til officer!
-Læs det igen, Natasja. -Han skriver, at han har det godt.
''Armen gør næsten ikke ondt, og jeg bliver nok snart udskrevet.''
Gudskelov!
Sådan, min kære. Nu kan vi snart feste!
Man tager let mennesker for givet. Men man kan så nemt miste dem.
Det er sandt. Det glæder mig, Nikolaj har det godt.
Jeg er lidt vred på dig.
-Du kommer sjældent på besøg. -Du har ret.
Jeg havde aldrig troet, at mit liv skulle forandre sig så meget.
Jeg kender dig nok til at vide, når du lyver.
l stedet for at blive her skal du til fyrstinde Hélènes bal.
Hendes far er min forvalter. Derfor er jeg blevet inviteret.
Hvorfor har du ikke fortalt det?
Hvad har du at skjule?
-lkke noget. -Hvad mener du med det?
-Du er vel ikke blevet forelsket? -Jeg ved ikke, hvad kærlighed er.
Det kan ikke passe. Kærligheden er klar til at blomstre i os alle.
Når den gør, vil du straks vide det.
Du kommer til at føle en skarp smerte her, lige under hjertet.
Jeg er klar.
l har mødtes i flere dage nu. Hvorfor har han ikke friet?
Han ved ikke, hvad han vil. Du ved, hvordan han er. Hvordan ser jeg ud?
Vend dig om.
Kan han ikke bestemme sig nu, gør han det aldrig.
Alle venter, at forlovelsen deklareres i aften.
Vi må fjerne usikkerheden.
Tja...
Det er jo fyrstinde Hélènes navnedag. En skål for hende.
Mange gange tillykke.
Jeg håber, du finder al den lykke, du fortjener.
Har de skiftet mening?
Nej, maman.
Hvordan kan du tro det? De er unge og generte.
De har brug for mere tid.
-Sikken vidunderlig aften. -Ja.
Jeg har ikke fejret navnedag i mange år.
Vi burde måske gøre de andre selskab.
-Frygter du at være alene med mig? -Selvfølgelig ikke.
Du virker, som om du prøver at læse mine tanker.
Det gør jeg faktisk også.
Jeg ved så lidt om dig.
Jeg er kvinde, grev Bezúkhov. Og som alle kvinder-
-vil jeg tilhøre en mand, før eller senere.
-Med en mener du...? -En som elsker mig.
-Jeg elsker dig. -Tillykke!
Det glæder mig utroligt at få dig som svigersøn.
Og du kunne ikke have valgt en bedre mand.
Jeg takker dig af hele mit hjerte. Kom med mig.
Sådan! Du er meget flottere uden dem.
Pierre, tag brillerne af.
Undskyld.
-Hun er så smuk. -Måske alt for smuk.
Se, de er her. Hurtigt!
Præsenter gevær!
Hvad græder du for, Rostóv? Tsaren og Østrigs kejser leder os i kamp.
Det burde gøre dig glad.
Det gør det også.
Jeg ville give mit liv for ham.
Jeg kunne dø tusinde gange.
Tsaren vil altså give kamp så snart som muligt.
Sådan er det desværre.
-Det skal vi vel før eller senere? -Hvis vi vil spille Napoleons spil.
Hvis vi vil vinde, må vi lokke ham mod øst, til han bliver træt.
-Har De sagt det til tsaren? -Selvfølgelig!
Han bad mig passe mig selv.
Hvis han tror, østrigerne vil hjælpe ham med at vinde, tager han fejl.
Man vinder ingen krige med mod alene.
Bonaparte har begået en fundamental fejl.
Han har trukket tropper og artilleri tilbage-
-fra Kobelnitz og Sokolnitz.
Det skal vi udnytte ved at slå til ned fra Pratzenplateauet-
-og vende hele hæren mod syd-
-og tage ham...i flanken.
Undskyld mig, general.
Men betyder det ikke, at vi blotter vores egen flanke?
Hvis franske tropper stormer over Pratzen efter os, splittes styrkerne.
Planen er godkendt af to kejsere-
-og general Kutuzov er ikke kommet med indvendinger.
General...
Mine unge herrer.
Vi har klare ordrer. Jeg mener stadig, det er tåbeligt.
Vi har alle hørt, hvad vi skal gøre-
-og hver og en af os er sikkert klar til at gøre sin pligt.
Det eneste, vi mangler at drøfte...
Ved l, hvad der er vigtigst før et slag?
At få en god nats søvn.
Austerlitz.
Her skal der skrives historie.
Historien om mig.
Historien om Rusland og historien om hele verden.
Det eneste, jeg ønsker, er ære.
Er det min skyld, at det er det eneste, jeg begærer?
Kære Gud. Hvad kan jeg gøre?
At dø, at blive såret, at miste mine kære...intet skræmmer mig.
Et menneskes lidelse er uvæsentlig, hvis det er i ærens navn.
Jeg ville give hvad som helst for et øjebliks triumf.
At dem, som jeg ikke kender og aldrig vil kende, beundrer mig.
Hvad venter De på, general Kutuzov?
Jeg vil nødig forlade plateauet med så lille forsvar, Deres Majestæt.
Men planen er vel at storme ned og overraske Napoleon?
-Ja, Deres Majestæt. -Så bør De vel sætte planen i værk?
Ja, Deres Majestæt.
Er der noget, som rører sig der i tågen?
Det kan der være, Rostóv. Men det er ikke vores problem.
Dårlige nyheder. Franskmændene henter nye tropper fra Wien.
-De når ikke frem i tide. -Det kan vi ikke være sikre på.
Hellige Guds moder!
De må af sted, Deres Majestæt.
Hvad taler De om?
Dem. Franskmændene!
Rid herfra, Deres Majestæt! Forlad stedet, for Guds skyld!
-General! Er De såret?! -Denne skam er mit sår.
Afhold dem fra retræte, Bolkónskij!
De skal holde deres positioner!
Vend om og slås!
Kom! For Rusland!
Følg mig! Angrib!
Angrib!
Så stille skyerne bevæger sig. lkke som vi.
Vi løber, kæmper, skriger.
Hvorfor har jeg aldrig før set himlens dyb?
Jeg er glad for, jeg endelig har opdaget det.
Krig, ære...
Alt det, jeg tidligere har ønsket, mangler nu mening.
Alt er forfængelighed. Alt er bedrageri...
Bortset fra disse endeløse skyer.
Her ser De en ærefuld død.
Kaldte De på mig?
Far.
Andrej er død.
Jeg fik et brev fra general Kutúzov.
Han så ham falde.
Liget er ikke blevet fundet. De havde travlt med at flygte.
-Kujoner! -Far, jeg...
Gå ind og fortæl hans hustru det.
Han døde som en helt.
Gå!
Du kom belejligt.
Kom.
Kan du mærke, hvordan han sparker?
Ja.
-Hvad er der? Gør det ondt? -Nej.
-Kan du hjælpe mig op på sengen? -Ja.
-Er det bedre sådan? -Ja.
Er der noget nyt?
Nej. lkke noget endnu.
Jeg ville ønske, han var her.
Jeg er bange for, at han ikke er her, når barnet bliver født.
Vent!
Jeg kan ikke!
Vent på mig, Nikolaj!
Mor!
Nikolaj!
-Nikolaj! -Nikolaj er tilbage!
Petja!
-Nikolaj! -Far!
Natasja!
-Hvordan går det? -Godt, tak.
Det er kaptajn Denisov. Manden, som reddede mit liv.
Åh, kaptajn Denisov. Tusind tak!
Natasja, du gør ham helt forlegen.
Den slags kan kun ske i dette hus.
Kaptajn Denisov, det er min søster Natasja.
Nu er jeg meget glad for, at jeg reddede dit liv.
Jeg vidste, jeg kunne stole på dig. Jeg skal gøre gengæld.
Glem det. Har du hørt noget nyt om Andrej Bolkónskij?
Jeg ved bare, at han også var i Austerlitz. Desværre.
Østrigerne svigtede os helt.
-Tsaren lægger skylden på Kutúzov. -Men Napoleon har vel også skyld?
-Jeg vil præsentere kaptajn Dólokhov. -Kan du ikke se, jeg er optaget?
Han er en gammel ven. Jeg inviterede ham til at bo hos os.
-Du kunne have spurgt mig først. -Prøv at være venlig mod ham.
-Det er en fornøjelse at møde Dem. -Min man viser Dem Deres værelse.
-Undskyld mig. Jeg taler med venner. -Jeg skal ikke være til besvær.
-Du har en smuk hustru. -Desværre har hun kun dumme venner.
Jeg hader hendes små sammenkomster.
Tak for din gæstfrihed.
Ja. Kom, så skal jeg vise dig dine værelser.
Oui, voilà! C'est exactement comme ca.
Et un, deux, trois. Vouz pouvez commencer.
Voilà. Un, deux, trois...
Sikken dejlig dag. Jeg er forelsket!
-l hvem? -Hvad mener De?
Nikolaj... Jeg forventer mig ingen løfter fra dig.
Du skal ikke føle dig bundet til mig.
Hvis du ikke føler...
Du er en engel, og jeg fortjener dig ikke. Så enkelt er det.
-De danser godt, kaptajn Denisov. -Hvem ved, hvornår jeg kan danse?
-Nikolaj og jeg skal tilbage. -Allerede?
-Kan l ikke blive lidt længere? -Det er desværre umuligt.
Jeg håber, De ikke synes, jeg udnytter Deres godhed, hvis jeg...
Hvis De...?
Vil De gifte Dem med mig?
-Hvad siger du?! -Lige nu, da vi dansede.
-Hvor vover han?! -Vær ikke vred på ham.
-Elsker du ham, Natasja? -Nej, det sværger jeg.
Jeg har aldrig gjort noget, som kunne...
Det gjorde jeg måske! Jeg begik en fejl. Jeg tænkte mig ikke om.
-Maman... -Min skat, tag det roligt.
Men jeg vil ikke have, at han får problemer for min skyld.
Tilgiv mig. Jeg burde have spurgt Dem først.
Det burde De unægteligt.
Men vores familie er Dem stor tak skyldig.
-Så De er tilgivet. -Det var forkert af mig.
Alle er så venlige mod mig, og et øjeblik troede jeg...
Jeg gjorde det mod bedre vidende.
Tag det roligt. De er altid en velkommen gæst i dette hus, kaptajn.
Det er meget rart, når nogen erklærer en sin kærlighed.
Det vil De opleve en dag. Det er jeg sikker på.
-Hvorfor er han ikke kommet endnu? -Alt skal nok gå godt.
Vi hjælper dig.
-Tag det roligt. -Fyrstinde...
Lægen er her. Han kommer!
Andrej!
-Du lever! -Masja!
Andrej...
Lise?
Kom med mig.
Ja, kom ind. Gud er barmhjertig.
Lise.
Lise, det er mig.
Hvad har du gjort ved mig?
Hvorfor?. Hvorfor?!
-Lise... -Det er tiden.
Kom med mig.
Du må lade hende være nu.
Kom, alt skal nok blive godt.
Lad hende være nu.
Jeg husker, da fyrstinde Marja blev født.
Dengang var der heller ingen læger, men det gik godt.
Nå...
De tog altså fejl også i denne sag.
Lad mig se på dig.
Ja.
Du lever.
Og du døde også ærefuldt. Det er godt.
Det er ikke mange, som dør heltedøden og kan fortælle om det bagefter.
Herefter bliver alting anderledes mellem Lise og mig.
Godt! Det må gå, som det kan med det.
Jeg elskede hende ikke, som hun fortjente.
Jeg vil ikke forspilde min anden chance.
Nej, lad kvinderne om det.
Kom, Andrej.
Andrej...
Tilgiv mig, min elskede.
Tilgiv mig.
Så forfærdeligt.
Andrej kom hjem i tide til sin hustrus død.
Hvor har han været?
Han blev reddet af en fransk læge.
Jeg må snart besøge ham.
Kommer du med?
Det ville jeg gerne, men jeg har pligter her.
lndbydelser at sende og modtage. Folk har forventninger.
Lad dem have det.
Nej.
Tag du til din ven. Jeg klarer mig udmærket alene.
Lad gå.
Hvorfor står du ikke op? Solen skinner. Vi kunne gå en tur.
-Jeg har hovedpine. -Det er ikke første gang.
-Du er vel ikke gravid? -Gravid? Sikken tanke!
Jeg har ikke til hensigt at få børn.
Endelig bliver han rolig.
Han ligner dig så meget.
Der er andet i livet end hæren. Du har altid haft mange interesser.
Jeg har levet det liv, vores far ønskede, jeg skulle leve.
Men nu...
Andrej!
Pierre.
Du aner ikke, hvordan det er at elske en, ville gøre det godt mod hende...
Man er der, holder hendes hånd, og så dør hun.
Fortæl om dit liv...
-...om dit ægteskab. -Hélène og jeg er meget forskellige.
-Er du lykkelig? -Mit liv har forandret sig.
Jeg har planer. Jeg vil forbedre levevilkårene for vores bønder.
Det gør en lykkelig at gøre ting for andre.
-Bliver du lidt? -Ja, gerne.
Når vejret er godt, tager jeg rundt på jorderne og ser på reformer.
Reformer? Godt! Hvilke reformer?
Bygge skoler, befri de livegne og lære dem selv at dyrke jorden.
Sikke noget nonsens! De dømmer dem til et ulykkeligt liv.
Nej, nej, nej. Det værste, De kan gøre, er at tvinge dem til at vælge.
De skal vide, præcis hvad de skal gøre. Ellers...
Ellers bliver de syge og slår sig på flasken.
Sådan er det da, Andrej?
Hvis Pierre mener, de reformer er nødvendige, skal han gennemføre dem.
Pierre, hvorfor tager du ikke Andrej med dig, når du ser til dine jorder?
Sikken glimrende idé.
Se!
-Er der noget galt? -Se, hvor smukt det er!
Det er naturen, som føder vores drømme.
Tror du på et liv efter dette?
Det ville jeg gøre...
Hvis jeg blot kunne tro på dette liv.
Jeg minder mere om denne stamme.
Den ændres ikke med årstiderne.
Jeg er uenig. Livet er fuldt af overraskelser. Tro mig, min ven.
Man skal leve, man skal elske, og man skal tro.
lkke så hurtigt! Vær forsigtig!
-Den pige kan ride. -Hvem er hun?
Kan du ikke kende hende? Det er Natasja Rostóva.
Pierre! Og fyrst Bolkónskij! Sikken dejlig overraskelse.
-Er De kommet for at bo hos os? -Vi skal til mine jorder ved Riazan.
De har spærret vejen efter en oversvømmelse. Bo hos os.
Kosakken her er min datter.
Sonja! Gæt, hvem der er her!
Fyrst Andrej.
-Det er ikke muligt. -Det er ham, se!
Du må tage din nye kjole på. Den er perfekt.
Hvordan er det muligt at være så lykkelig?
Mener du Natasja eller Rostóvs?
Kom!
Kom og dans med os!
Pierre...
Kom, Sonja.
Se på det her.
Det er den smukkeste måne, jeg har set.
Kom nu.
Føles det ikke, som hvis du tog fat og sprang, ville du nå helt derop?
-Helt op til månen. -Nej, sådan tænker jeg ikke.
-Gid, fyrst Andrej så den. -Det gør han nok.
Han må have lidt meget.
Hvordan kan sådan en mand være ude af stand til at smile igen?
Jeg kan ikke tro det.
Han bliver sikkert lykkelig igen.
Sikken smuk måne.
Jeg vil næsten flyve bort.
-Hvad laver du, Andrej? -Jeg kan ikke blive her en uge.
Jeg lovede Nikolusjka at være tilbage i morgen.
Fortsæt du. Jeg må tilbage til Lisija Gorij.
Farvel, min ven!
Vi repræsenterer de to mægtigste lande i Europa.
-Derfor skal vi afgøre deres skæbne. -Rusland og Frankrig er allierede.
En ældgammel magt og en ny.
Det, som er nyt, kan ændre historiens gang og inspirere det gamle.
Det gamle kan være en fast grund for det nye.
En sådan union isolerer og svækker England-
-og giver frihed, broderskab og lighed til Europa.
Der er forudsætninger for en varig fred-
-så længe denne grænselinje respekteres.
Det er så smukt. Tror du, han kommer?
Hvem ved? Men det burde han gøre-
-hvis han vil fejre freden.
Der er den hollandske ambassadør.
Der er de Calincourt, fra Frankrig.
Og grevinde Bezúkhov.
Jeg er under general Kutúzovs befaling.
Andrej!
Pierre. - Undskyld mig.
Jeg vidste ikke, du var i byen.
Jeg skal måske med i en kommission.
Jeg ved ikke, om jeg skal sige ja, men i den tid er jeg her.
Se, Natasja Rostóva. Kan du huske hende?
Du kan da danse med hende? Det vil hun blive glad for.
Grev Rostóv, grevinde Rostóva, må jeg danse med Deres datter?
Naturligvis, fyrst Bolkónskij.
-Vender hun sig og ser efter mig... -Hvabehar?
Vender hun sig og ser efter mig nu, bliver hun min hustru.
Jeg har ikke sagt noget.